Godmorgen, Herr Rabe.
Godmorgen. Godmorgen, fortsæt arbejdet.
27. november, 1937.
Man siger japanerne har revet Shanghai ned til grunden.
Jeg tror det er kinesisk propaganda. Her i Nanking er alt roligt-
- bortset fra at nogle stikker af.
Jeg håber ikke folk tror vi også flygter.
Skal jeg uadspurgt fortælle jeg er forfremmet og kaldt til Berlin?
Selvfølgelig ikke.
- Stil mig ind til John Rabe. - Mr Rabe.
Men mit hjerte bløder over at rejse herfra efter så mange år.
Rabes residens.
Nej, det går ikke. I må tilte flyglet. Hvad gør I? Tilt det.
- Jeg sagde jo, det ikke gik. - Det kom jo ind, er det vokset?
Ned med det.
Du godeste, de idioter duer ikke til noget.
1. december, 1937.
En stor japansk styrke står kun 70 km fra Nanking.
Det siger Chang, min chauffør, Han siger ikke, hvor han har det fra.
Men uanset japanerne rejser vi om to dage.
Det ville være en fordel hvis japanerne fik indflydelse i Kina.
De er jo Tysklands allierede.
- Og hatten? Vi aftalte at smide den ud. - Ja, ja, smid den bare ud.
- Har du brug for mere insulin? - Jeg har nok.
- Når jeg er død... - Jeg ved det, så må jeg læse dagbogen.
Jeg overlever dig af bare nysgerrighed.
Det er min taktik.
- Chef! - Jeg har sagt, du skal banke på.
- Men, chef... - Her i huset banker vi på. Ud!
Hvordan kan nogen være så dum?
- Det bankede. - Ja, men han skal lære det.
- Vi rejser jo i overmorgen. - Det er princippet i det.
- Herr Fliess er ankommet. - Allerede?
- Hvorfor ringede han ikke først. - Det gjorde han.
Men De havde ikke tid til at tage samtalen.
Chang, hvad har du et hoved til?
Så det ikke regner ned i min hals.
Bravo.
Herr Fliess. Jeg er John Rabe. Velkommen til Nanking.
- Heil Hitler. - Heil Hitler. Havde De en god rejse?
Må jeg præsentere Herr Han min og snart Deres stedfortræder.
Heil Hitler.
Velkommen til Nanking. Heil Hitler.
De aner ikke hvor lang tid det tog at lære dem det.
Åbenbart ikke længe nok. Han bruger venstre arm.
Ikke venstre højre, sådan.
Kinesere er som børn, man må hele tiden opdrage dem.
Det vigtigste er at lære at skelne den gode fra den dårlige kineser.
Man skal kunne se det ved første blik.
Han er f. Eks. En god kineser.
Det er vores W-923. Vi leverer el til hele Jiangsu-provinsen.
Det er over 50 millioner mennesker.
Befolkningen vokser så hurtigt, det kan ikke klares uden dæmningen.
Hvordan føles det at vende hjem efter så mange år?
Sender Siemens mig ud, rejser jeg.
Vil de have mig hjem, tager jeg hjem.
Det lyder som om De helst ville blive.
Det er kontrolenheden, anlæggets hjerte.
Deres arbejde er imponerende, men er kineserne det værd?
For Siemens er det det værd, vi tjener millioner om nogle år.
Ved De det ikke? Tyskland går nye veje, det gælder også Siemens.
- Hvad skal det betyde? - Der kommer ingen dæmning.
Siemens i Nanking skal afvikles.
Forbandet osse!
Det japanske hovedkvarter 70 km vest for Nanking.
Vi udslettede kineserne her-
- vores pansertropper rykker frem mod vest.
Og vi forbereder erobringen af Nanking.
- Hvem leder offensiven? - Major Ose, Deres Kejserlige Højhed.
En stor opgave for en så ung mand.
Ja, Deres Højhed.
Men også unge mænd er i stand til at yde noget stort.
Deres rapport, major.
Her er vores position, mine tropper slutter til 33. infanteri-
- og løjtnant Yanagawas 6. division.
Vi omringer Nanking på tre sider.
På den måde kan vi undgå unødige tab og tvinge byen til at kapitulation.
Major, har De nogensinde deltaget i en elefantjagt?
Nej, Deres Højhed.
Man omringer ikke en elefant. Udmat den og tving den til overgivelse.
Enten dræber man den eller bliver dræbt. Forstået?
Dora?
Hvad laver du? Gå tilbage i seng. Det er en overraskelse.
Har jeg glemt min fødselsdag?
Jeg ved det er svært for dig at forlade alt det her.
- Nej, det ved du ikke. - Måske ikke.
Men jeg ved, at ingen kunne have gjort det bedre i Nanking end dig.
- Og derfor bagte jeg en kage til dig. - Gugelhupfkage?
- Nankings pigecollege vil sige farvel. - Tak.
Shujuan, lidt til venstre.
Hun er meget begavet. Hun har en forfærdelig far og ingen penge.
Er alle klar?
1... 2... 3... Stå stille!
Heil Hitler! Velkommen til vores lokalgruppe.
Krüger, jeg er gruppeleder. Lad mig præsentere Dem for de andre.
Denne vej.
- Den er min, mine herrer. - Jeg får dig næste gang.
- Er det gruppen? - Vi er ikke fuldtallige. Mine herrer.
Hvad er det der?
Bernd. Nej, lad det være, jeg ordner det.
Vi deler lokale med den engelske veteranklub.
- Det var dog... - Davs, alle sammen.
De må være den nye. Hans Scheel, bagermester.
Undskyld, jeg blev lidt forsinket. Jeg tog varme boller med.
Er De medlemmer for at spise boller under den engelske konges portræt?
- Nej, vi taler også sammen. - Det her er skandaløst.
Og der er partiets jubilæumsfane., Den er ikke engang åbnet.
Vi ville være nødt til at bygge et tårn til en så stor fane.
Var De ægte nationalsocialister, havde De gjort det.
Alle læger og sygeplejersker er på vagt døgnet rundt fra nu af.
Flere senge. Så mange som muligt.
Hvordan har du det?
Vi laver stue 2 om til operationsstue.
Kør sengene til stue 3 og 4 og hent flere operationslejer.
- Vi har ikke flere. - Tag køkkenborde. Vi skal redde folk.
Hvis vi kan.
Fyld op med bandager, dolantin, novakain, jod og morfin.
Vi har kun 120 doser æter tilbage.
- Hvorfor? Dr Xu? - Jeg mente det var nok.
Ja? Hvad forventer du, et gadeslagsmål?
Det er en stor fejltagelse at lukke. Kina er fremtidens marked.
Her er ikke krig endnu, og skulle japanerne komme får de brug for el.
De kan ikke lukke ned uden at spørge, jeg har opbygget alt det her.
Herr Lehmann, jeg... Herr Lehmann?
- De lukker Nanking ned. - Det kan de da ikke.
Jo, de kan.
De forfremmede mig ikke, de kørte mig ud på et sidespor.
Og dæmningen... den havde gjort mig udødelig.
Og så kommer ham Fliess. Den kæmpeidiot.
Se på mig. Det er vores sidste aften. Lad ikke nogen ødelægge den-
- hverken Fliess, Siemens, japanerne eller dig selv.
Herr Ambassadør, hvilken ære.
Du sagde jeg ikke behøvede tale med ham.
- Kom nu. - Ellers var jeg ikke kommet.
- Han er ikke Hitler. - Jeg kan ikke lide nazister.
Han er ikke nazist.
- Han er bare medlem af partiet. - Det gør ham til nazist.
- Er du medlem af kirken? - Ja, og hvad så?
Hvad mener du om hekseafbrændinger?
Når jeg tænker på dig, er det ingen dum ide.
Efter syv år er rødvinen stadig iskold-
- øllet lunkent og champagnen har is i. Lærer de det aldrig?
Hvad siger de kinesiske lærere?
Den ædle skal lede den primitive, den kloge den dumme.
Hvis kineserne fulgte deres filosoffer-
- så de ikke Japan som en fjende, men som en mulighed.
- Røvslikker. - Fukuda? Jeg kan godt lide ham.
Du skal ikke samarbejde med ham.
Deres Excellence, det glæder mig. De kender ambassadør Trautmann?
Naturligvis, vi har den største respekt for hinanden.
- Hvad tror du, der venter os i Berlin? - Julefest.
Café Kranzler. Marzipankage og Glühwein på Ku'damm.
Og hver morgen en avis man kan læse og rigtigt brød og smør.
Og senge der ikke er for korte.
Ved du egentlig at du stadig er den mand jeg elsker efter 27 år?
- Ja, det ved jeg. - Pralhans.
Direktør Raber, det gør mig ondt, at De forlader os.
Alle kinesere er kede af det i dag hvor en ven forlader vores land.
De har gjort mere for Kina og dets folk end man kan forvente af en fremmed.
Jeg udnævner Dem derfor til Det Kinesiske Folks Helt.
Og overrækker Dem Jadeordenen.
Utroligt. En korrupt general ærer en nazist.
Godt gået, tyskerne tjener tykt på at udnytte Kina og får medaljer for det.
...til John Rabe.
Det Kinesiske Folks Helt.
Deres Excellencer, ærede gæster, kære venner.
Efter 27 år og 142 dage i Kina...
Ja, jeg har talt dem.
Mine damer og herrer.
Efter 27 år og 142 dage i Kina-
- er jeg blevet kaldt hjem til Tyskland.
Dora! Dora!
Ud, alle sammen! Ud!
Åbn porten!
Åbn! Åbn porten!
Kør, kør, kør!
Køm, skynd dig.
Han!
Hvilken idiot låste porten?
Den idiot er mig.
Åbn porten!
- Porten skal holdes låst. - Vores medarbejdere dør.
- Fabrikken er mit ansvar. - Ikke endnu!
Få porten op!
Dora, du tager kvinderne og børnene. Kom, skynd jer.
Skynd jer. Denne vej.
Det her kommer De til at angre.
Det gør jeg gerne. Kvinder og børn, hurtigt!
Rabe... Jeg sværger på...
- Hvor er fanen? - Hvad vil De nu? I bagagerummet.
Han! Tænd facadebelysningen!
- Gør det! - John!
Chang, kom her! Tag fat i den anden ende.
Kom her under fanen!
Køm hurtigt, fart på!
Køm nu!
Skynd jer!
De drejer af.
Vi klarede det.
De flyver væk.
De flyver væk! Vi er reddede.
Vi kan ikke tage så mange sårede. Ni er ramt af skud i maven.
- En af et i hovedet. Tre er døende. - Stop, det hjælper ikke at græde.
En skole blev ramt. Der er kommet 17 børn.
- Dr Xu må starte med børnene. - Jeg ved ikke hvor han er.
- Vi har ikke mere bedøvelse. - For pokker da!
- Hvor er dr Xu? - Han er her ikke.
Sikket held de kun ramte portnerhuset. Fyld hullerne og ryd op i gården.
Han, tjek anlægget for skader og efterprøv turbinerne.
Jeg må telegrafere en rapport til Shanghai og Berlin.
Chang, du får haveskurene bygget om til midlertidige beskyttelsesrum.
- Har du forstået det? - Chef, jeg er chauffør.
Forstår du det ikke, er du måske en død chauffør i morgen.
Herr Fliess.
Stop. Holdt!
Luk porten!
Morgenstund har nok guld i mund? Stig ud.
- Åbn bagagerummet. - Herr Rabe, De fratrådte i går.
De taler med den nye direktør for Siemens i Nanking.
Jeg mindes ikke at jeg overdrog Dem ansvaret.
De var optaget af at flytte.
Hvilke planer har De med firmaet?
I betragtning af gårsdagens hændelser lukker vi straks ned.
- Og arbejderne? - Køntaktes hvis værket genstartes.
Har De det hele? Kassebøger, regnskaber, kontrakter?
De skal ikke være bekymret. Tysk effektivitet.
Det lyder godt, det er synd at Deres kontrakt først gælder fra d. 6...
Det er i overmorgen. Tror De mig ikke, så se i bagagerummet.
Køntrakten ligger med de andre papirer. Tysk effektivitet.
Det er muligt, men De har ikke ledelsen.
Jeg har ikke ledelsen længere, og De har den ikke endnu.
Men nogen må jo have noget at sige, ikke?
Han?
Han!
Bed ham åbne bagagerummet.
Herr Fliess, vær venlig at åbne bagagerummet.
Sig til ham at af forsikringshensyn-
- kan jeg ikke tage ansvaret for at han går rundt på området.
Han skal blive i gæsteboligen. To ansatte passer på ham.
- Herr Fliess, af... - Glem det.
Herr Fliess... Gæsteboligen er derovre.
Det må du undskylde.
Hvis Führeren vidste de folk han sender er en vits...
- Du mener det godt, men lad det ligge. - Nogen må tage sig af tingene.
- Jo, men ikke dig. - Så længe jeg er her, gør jeg det.
- Hvor er mine spejlæg? - Dine spejlæg? Lav dem selv.
4. december, 1937.
Mens de japanske granater peb om ørerne på os-
- åbnede jeg portene og lod alle, der ville, komme ind.
Mange kvinder og børn krøb skrækslagne sammen under den store tyske fane.
Stedet anses for bombesikkert.
Japanerne viser sig som tro forbundsfæller.
Så snart de så fanen indstillede de beskydningen. Meget rosværdigt.
Hurtigt! Køm nu!
- Hvad sker der nu? - Flygtningene kan ikke være i gården.
Det er firmajord, det kræver tilladelse.
- Skal de bo i vores have? - Ja, de skal.
Herhen, den skal herhen.
"De japanske soldater er vores venner."
Kineserne bed på. Meddel det.
Tillykke, major.
En dag bliver De en dygtig befalingsmand.
Men der er noget jeg ikke forstår, jeg gav ordre til ikke at tage fanger.
- Men De kommer med tusinder. - Tilgiv mig.
- Deres Højhed. - Jeg bad ikke Dem tale!
Nå, major. Hvad har de at sige?
Deres Højhed...
Det vil være meget vanskeligt at henrette så mange fanger.
Siger De det?
Desuden mener jeg at sådanne henrettelser kunne anses for ulovlige.
Ulovlige?
Jeg stoler på De løser problemet en gang for alle.
I morgen tidlig vil jeg ikke se en eneste fange i live.
Og vi bombarderer bymidten.
Nanking skal føle vores troppers overlegenhed.
Jeg har hørt at Chiang Kai-Shek og regeringen er flygtet til Chungkin.
- De overgav byen til japanerne. - Japanerne er så overlegne, at de...
Undskyld, men man kan ikke sammenligne...
I Shanghai kæmpede kinesiske elite- tropper under general Falkenhausen.
Men pga. Pagten mellem Japan og Tyskland stoppede hjælpen.
Elitetropperne er knust og Shanghai er et stort blodbad.
Undskyld, men hvem er De?
Dr Rosen, den tyske ambassade, jeg ankom fra Shanghai i dag.
- Hvad foreslår De, dr Rosen? - Forlad Nanking.
Det kan være for sent, Japanerne har omringet byen.
I Shanghai havde man en såkaldt sikkerhedszone for civile.
Dele af byen kom under administration af en neutral komite.
Ingen soldater havde adgang, våben var forbudt...
Jeg tror, vi overdriver tingene. Krig er altid forfærdelig.
Og der vil være ofre og sårede.
Jeg tror, japanerne prøver at undgå blodsudgydelse. De spreder flyveblade.
I aftes hejste vi det tyske flag på Siemens, angrebet ophørte straks.
Hvordan er teen, Deres Excellence? Lod kineserne den blive bitter igen?
Hvor generende.
- Hvad er der med dig, Robert? - Med mig?
Ingenting, men mens I sad her og drak te og snakkede-
- døde 17 børn for øjnene af mig.
Børn uden ben. Børn med hul i maven Børn med bortskudte ansigter.
Vi måtte operere dem uden bedøvelse. De skreg af smerte.
Og nu er de døde alligevel.
Og kiksene?
Mmm, de er vidunderlige!
Er du her stadig, Rabe? Bad japanerne dig uddele flyveblade?
Nej, jeg har det. Når japanerne har lagt Nanking øde-
- får du din del af kagen, en ny medalje og gode forretningsmuligheder.
- Stop, sådan er John ikke. - Så lad ham bevise det.
- Vores Kinesiske Folks Helt. - Gerne, sig mig hvordan.
Jeg ved hvordan. Ved at blive i Nanking og oprette en sikkerhedszone.
- For civile ligesom i Shanghai. - Jeg tror ikke vi har brug for en.
Lad os stemme om det.
Hvem er for en sikkerhedszone?
Hvad er der med jer? Vil I bare sidde her og intet gøre?
Hvem er for en sikkerhedszone.
Der er et klart flertal for en sikkerhedszone.
Som formand for sikkerhedszonen forslår jeg...
...John Rabe.
Så kan vi lige så godt overgive os til japanerne.
Mr Rabe kender Nanking bedre end nogen anden.
Og han er tysker. Den ideelle forhandlingspartner for japanerne.
Hvem stemmer for John Rabe?
Imod?
Hvem ønsker ikke at stemme?
Accepterer De udnævnelsen?
Miss Dupres, jeg skulle egentlig rejse i morgen.
Vores helt tisser i bukserne.
God rejse, mr Rabe.
Jeg accepterer udnævnelsen. Dr Wilson...
Jeg accepterer udnævnelsen.
- Det er latterligt. - Øjeblik, dr Wilson.
Som viceformand for zonen foreslår jeg dr Robert Wilson.
Hvem er for?
Imod? Hvem stemmer blankt?
- Accepterer De udnævnelsen, dr Wilson? - Ja, jeg gør.
Hør efter!
Rejs jer!
I får nu varm suppe.
5. december, 1937.
Jeg havde aldrig troet mit liv kunne ændres så totalt på et par dage.
Rejse eller blive? Spille helt eller flygte?
Hvad skal jeg sige til Dora?
- Du sover ikke. - Det gør du heller ikke.
Forskellen er at jeg ikke kan, mens du ikke vil.
Sig mig, hvad du tænker på, John Rabe.
Hvad der venter de arme stakler derude.
Du tror altid at alle er som dig.
De arme stakler derude er glade for at være i haven.
De glæder sig over det du finder beklageligt.
- Jeg er som jeg er. - Det ved jeg.
Husker du hvad vi for 27 år siden-
- lovede hinanden?
- Hvor gammel var jeg dengang? - 19.
Ja, det husker jeg.
Og?
Nu og for evigt ligegyldig hvad.
- Gælder det stadig? - Tror du løftet er forældet?
Det gælder stadig. Nu og for evigt...
...ligegyldig hvad.
- Klokken er halv ni. - Vi bør vente på mr Rabe.
Vi har ventet længe forgæves.
- Hvad mener du? - Vores kinesiske helt kommer ikke.
Dit brokkeri går mig på nerverne. Han er forsinket og hvad så?
- Han kommer ikke. - Hvor ved du det fra?
Her er passagerlisten for Pan A, det er det sidste skib herfra.
Og alle som er noget inklusive den store helt sejler ud af byen med den.
Rabe, John og Dora, 1. klasse. Han flygter endda standsmæssigt.
- Din kynisme er uhørt. - Det er andre der er uhyrlige.
- Det er umuligt. - Jeg tror det ikke før jeg ser det.
Her kom.
Skynd dig, kom.
Ryk jer, af vejen! Hold dig til mig, Dora.
Skulle du absolut slæbe den skide fugl med?
Bliv hos mig.
De stormer næsten skibet.
Af vejen!
Vi har to billetter.
Der er ikke noget at diskutere. Vi har to billetter.
Slip mig igennem.
Der er han.
Stop!
Jeg håber de synker.
- Du tager ikke med. - Vi sejler nu, kommer De eller ej?
Pas på dig selv.
Vent!
Han bliver.
Jeg elsker dig.
Jeg kommer senere.
Jeg henter Rabe.
Dora!
John.
Chef.
- Gå, jeg bliver her. - Det er for farligt.
Jeg ved du mener det vel.
Men hvis skæbnen rammer en, kan man intet stille op.
Gå nu, før jeg bliver sur.
Sikkerhedszonen har fem indgange som vi kontrollerer.
Soldater har ingen adgang. Vi lover at der ingen våben er-
- og at der ikke rejses forsvarsværker.
Den internationale komite sørger for vand og mad.
Zonen omfatter ambassaderne, hospitalet, skoler og Siemens område.
Kinesiske soldater afvæbnes og udleveres som krigsfanger.
Deres Excellence, vi beder om Deres støtte og anerkendelse af zonen.
- Hvor ligger det her sted? - Derhenne.
11. december, 1937.
Ud af det blå væltede mennesker i tusindvis ind i vores zone.
Nyheden bredte sig som løbeild. Vi kunne dårlig håndtere mængden.
Selv Japans ambassadør, Herr Fukuda, har blåstemplet zonen.
4.355 fra port E.
Det er mere end 23.000 den første dag, det er utroligt.
- Zonen er kun beregnet på 100.000. - Vil De skrive "optaget" over porten?
Anbringer man 20 personer i en båd til ti, drukner de alle sammen.
- Jeg troede, vi skulle redde folk. - Det her er krig ikke en danseskole.
- Vi kan ikke redde alle. - Jeg beklager, men det er ikke krig.
Der er ingen krigserklæring og den japanske ambassade er fuldt bemandet.
Vi kan stadig ikke redde alle.
- Du lader til at nyde at folk dør. - Nej, men jeg ved, hvad krig er.
Krig giver ikke plads til drømmere. Vi må begrænse os til 100.000.
Mine damer og herrer, efter 27 år her ved jeg-
- at hvis der er plads til 100.000 er der også plads til 200.000.
Folk må have mad og ly. Det er vores opgave at skaffe det.
Den 13. december, 1937.
Vi er stadig travlt beskæftiget med at fragte ris ind udefra.
Vi må have mel, salt, brænde-
- medicin, kogegrej og tæpper før japanerne kommer.
Vi må skaffe det, før vi bliver afskåret fra omverden.
Japanerne har cirka 600 plan i Shanghai-
- plus panserdivisioner og en enorm hær.
Når en sådan styrke angriber, vil Nanking blive ødelagt.
Det er måske barneleg sammenlignet med-
- hvad en ny verdenskrig vil betyde for Europa.
Kineserne har posteret de soldater, der ikke er flygtet, ved byporten.
De vil forsvare Nanking for enhver pris. Et håbløst projekt.
Hvorfor har I afbrudt belejringen og er gået til angreb?
- Tilgiv mig, general. - Svar på spørgsmålet, major!
Det skete på ordre af Hans Kejserlige Højhed.
Aflæg rapport.
Min nevø, kejseren, ønsker en hurtig sejr.
En moderne krig der beviser Japans overlegenhed.
Vi angriber Nanking i aften.
Hallo?
Hvad foregår der her?
Hvad foregår der? Sørg for at reparere linjerne.
Og telegrafforbindelserne til centralen. Det er livsvigtigt.
Send besked om at Nanking er faldet.
Du godeste! Zhong Shang!
Er du skør? Ingen soldater i sikkerhedszonen.
Han er min søn.
Tag den ende. Køm så.
Ud! Stue 2.
Tag fat her.
I må ikke komme herind. Vi er i sikkerhedszonen.
Det er mit hospital.
Vil du skyde mig? Værsgo.
- I har en soldat. - Ingen soldat. Jeg kan vise Dem det.
Skal jeg vise Dem det?
Følg med. Kom.
Ingen soldat.
I to gennemsøger det rum.
Ingen soldat.
Gør det.
Der kan De se.
Vi har fundet ham.
Ingen soldat?
Få fart på!
Det er latterligt, vi er fra den tyske ambassade.
Der er børn, der sulter derinde.
Vi skal have risen ind i zonen. Jeg vil tale med Deres overordnede.
John?
Tak, fordi du blev. Uden dig...
Jeg er frygtelig af der der skete Dora.
En sæk per person er gratis, resten forlanger de 1000 yuan i told for.
Hvem tror de de er? Helt ærligt!
Heil Hitler! Jeg er John Rabe. Jeg er tysker. Forstår De?
15. december, 1937.
Det bliver sværere og sværere at føde de 200.000 i zonen.
Vores henvendelser til japanerne om ris forbliver ubesvarede.
Vi håber alle at diplomaterne snart vender tilbage.
Rosen siger kun det internationale samfund kan bremse japanerne.
- Hvorfor har du en potte på hovedet? - Hvad laver du her?
- Drikker mig fuld. - Det ser jeg.
Ved du hvad dine venner gjorde i dag?
De dræbte to af mine læger og tre sygeplejersker.
Hospitalet ligger jo i zonen.
Vi opererede en soldat. Han var lægens søn.
Hvad skulle jeg have gjort? Ladet ham dø?
Nu er han død alligevel plus to læger og tre sygeplejersker. Er det bedre?
Jeg ved det.
Rabe, du er en fupmager og et nazisvin tillige.
Og du... dr Wilson...
Du er grim, stædig og bedrevidende. Og en tudeunge.
- Skål. - Prost.
Hitler har kun en kugle Göring har to, men meget små
Himmler har noget lignende Og Goebbels har slet ingen
Hitler har kun en kugle
Wilson.
Heil Hitler.
March!
- Hvor mange fanger blev udleveret? - 153.
Det her er rapporten. Han skal underskrive den.
Han spørger om han må tage 20 af vores piger med?
- 20 piger? - Han bringer dem tilbage i aften.
Under ingen omstændigheder. Hvem tror han, jeg er?
En bordelmutter? Jeg har aldrig oplevet noget så oprørende!
Bed ham underskrive og gå, før jeg smider ham ud.
- Oversæt! - Jeg har ikke brug for en oversættelse.
Så meget desto bedre. Underskriv.
De vil fortryde det her.
Og du, er du blevet vanvittig? Jeg vil ikke høre mere.
19. december, 1937.
Ligene ligger i bunker ved porten. Japaner rydder ikke op-
- og vi har forbud mod det.
Vi europæere er som lammede. Henrettelserne finder sted overalt-
- undertiden med maskingeværild ved kasernen og ved floden.
Til det tyske folks führer, rigskansler, Adolf Hitler.
Min führer.
Som loyalt partimedlem henvender jeg mig til Dem i største nød.
Den kejserlige japanske hær erobrede Nanking 12. december, 1937.
Siden da har jeg set ufattelige forbrydelser mod civilbefolkningen.
Jeg beder Dem stoppe katastrofen-
- og intervenere overfor japanerne i menneskehedens navn.
Sluk den.
Med tysk hilsen.
Græd ikke.
- Langshu. - Et øjeblik.
De kan komme ind nu.
Ja, miss Dupres.
Ja, han er meget flot.
Langshu, du må ikke forlade skolen om aftenen mere, det er for farligt.
- Det gør jeg ikke, - Lyv ikke, du går næsten hver aften.
- Jeg giver min bror mad. - Ikke desto mindre...
- Jeg er bekymret for ham. - Og jeg er bekymret for dig.
Mine herrer.
Prins Asaka tiltales med "Deres Kejserlige Højhed" og giv ikke hånd.
Deres Kejserlige Højhed, må jeg præsentere John Rabe fra Siemens, Kina.
Deres Kejserlige Højhed.
Angrebet på Pan A var en tragisk fejltagelse.
Jeg skal straks bede om nyt om Deres kones skæbne.
Hans kone overlevede. Hun er i Shanghai.
Jeg vil lade Dem det vide, så snart jeg hører noget.
Jeg har udstedt pas, der garanterer Dem bevægelsesfrihed i Nanking.
De kan naturligvis føre ris ind i zonen uden told.
- Endnu en fejltagelse. - En tragisk en?
Som De ser gør vi hvad vi kan for at støtte deres værdifulde arbejde.
Du skal blive i bilen.
- Jeg forstår ikke japansk. - Gå ind i bilen.
- Skal jeg sætte mig ind i bilen? - Ind i bilen!
- Jeg kan godt sætte mig i bilen. - Tag kasketten af! Af med den!
General, jeg er beklageligvis nødt til at påpege-
- atjapanske soldater ofte ignorerer sikkerhedszonen.
Der sker dagligt mord, røverier og voldtægter.
Der er også forekommet massehenrettelser-
- af civile og de soldater vi har udleveret.
Der flyder hundredvis af lig i Yang Tze floden.
Tak for Deres råd, men lad Dem ikke narre af den kinesiske propaganda.
Jeg tillader ikke mig selv at blive vildledt af nogen.
Er I gale? I er dygtige fagfolk, men I ved intet om diplomati.
Det var japanernes måde at sige at de vil blæse på hvad vi siger.
- Så må vi vise tænder. - Han er en japansk kejserlig prins.
Dine fornærmelser betyder at vi kan glemme fremtidige forhandlinger.
Vi må samarbejde med ham i den nuværende situation.
Jeg tror han vil beordre soldaternes holdning ændret.
Ligesom Hitler vil besvare dit telegram?
Ja, han gør.
Ved I, hvorfor I ikke kan enes? Fordi I begge er håbløst stædige!
Fandens osse!
Chang! Chang!
Chang!
Deres chauffør indledte et slagsmål. Han er ført til fangelejren.
Chang!
Chang! Chang!
Chang!
Chef! Jeg er her!
Åbn! Kom så, åbn!
Luk mig ind!
Nej! Nej! Nej!
- Han nægtede at blive i bilen. - Han fik hovedet kappet af!
En ærefuld død. En konkurrence mellem to officerer, meget populær i Japan.
- Hvilken konkurrence? - Hvem der halshugger flest fjender.
Vores aviser bringer tallet dagligt.
Vi kompenserer Dem naturligvis for Deres tab.
På række.
Op! På række!
Op! Derhen! Få fart på!
De kan vælge hvem De vil.
Chang talte tysk og kunne køre.
- Hvor mange vil De have? - 20.
Er en tysktalende kineser 20 gange mere værd, end en der ikke taler tysk?
Nej, men han er 20 gange så brugbar for mig.
Spørg om nogen kan tysk.
Ræk hånden op, hvis I kan tale tysk.
Sikket held. Han taler tysk.
- Beordr han herhen. - Træd frem!
Sig noget til ham. Jeg vil høre ham tale tysk.
Forstår du mig?
Sig noget, ligegyldig hvad.
Sig noget.
Nå? Kun 20 mand, mr Rabe.
Du.
Børn? Du.
Du.
Her, halshugningskonkurrencen og den stolte vinder.
Begravelse af ligene er åbenbart en forbrydelse, der straffes med døden.
Jeg skrev til Hitler. Han må gribe ind overfor japanerne.
Grin bare, men når han hører, hvad der foregår, griber han ind.
Tænk at jeg skal sætte min lid til Hitler. Zonen er en katastrofe.
Folk lider ubærligt. Vi kan ikke holde dem i live meget længere.
Vi har kun mad til tre dage, og der er ikke flere penge.
Det er ude med os.
Hvorfor? Fordi der er 200.000 i zonen på trods af mit råd.
Og fordi visse grupper fortærer tre gange så meget ris som andre.
- Hvorfor ser du sådan på mig? - Feder du dine elever op?
- Hvad gør du med al den ris? - De er unge, de må spise.
150 piger kan ikke fortære så meget ris.
Du glemmer at Miss Dupres også skal give fangerne mad.
Jeg besøgte skolen i går, der er ingen fanger.
Alle ved atjapanerne skyder vores fanger.
Sikket held, ris koster jo dyrt på det sorte marked.
Der er hele tiden noget med dine piger, men der er ikke sket dem noget.
Hvis vi var voldtaget, havde vi så gjort os fortjent til risen?
Stop, skolen får sin sædvanlige ration.
Smythe, pas dig selv i stedet for at blande dig i miss Dupres sager.
- Hvornår kommer ambassadørerne? - Jeg ved det ikke.
Hvad er bedst? At prøve at hjælpe og måske forværre situationen-
- eller slet ikke at gøre noget?
- Hvad hjælper det at give op nu? - Ingenting.
Men en sikkerhedszone, der ikke er sikker, er værre end ingenting.
John.
Hvad havde Dora sagt, når du var så ked af det?
Hun havde sagt... "Spil klaver."
- Kan jeg stole på dig? - Hvad er der?
Jeg vil vise dig noget.
- Hvad er der sket med pigernes hår? - Jeg sagde det var lus.
Jeg kunne ikke sige, det er for at forhindre voldtægt.
Kom.
Jeg udleverer ikke flere fanger.
- Det er deres eneste redning. - Det er vanvid at skjule dem her.
- Vi lovede ikke at skjule soldater. - De lovede ikke at skyde fanger.
Jeg kan ikke tillade det her. Det bringer zonens eksistens i fare.
- Jeg troede jeg kunne stole på dig. - Det handler ikke om det.
Hvis de mænd udleveres bliver det over mit lig.
21. december, 1937.
Vi er totalt afskåret fra omverden. Vi får ikke breve eller telegrammer.
Intet virker mere.
Hvem skulle tro jeg en dag skulle veje menneskeliv mod hinanden,
Er det bedre at udlevere nogle hundrede soldater og beskytte zonen-
- uden at vide om det hjælper, eller skal man være standhaftig?
Der er intet svar.
Wan.
- Hvordan er dit hår blevet så kort? - Det blev klippet af.
Hvor er hun?
- Hvem er det? - Hvor er pigen? Er hun her?
Her er ingen pige, I svin!
- Hvad sagde jeg? - Du havde ret. Flot frisure.
Kom nu.
Du kan vente dig! Hvem tror du, du er?
Ikke så hurtigt.
Spred hendes ben.
Tag det roligt.
Hold kæft!
Ti stille, stop der!
Stop! Det her er zonen. Forsvind og lad kvinderne være.
Vi er tyskere. Heil Hitler. Tyskere, tyskere. Hjælp mig.
Heil... Hintern.
Heil Hintern.
Det var ikke sjovt. Han er det tyske folks führer.
Vil De høre, hvad jeg ikke synes er sjovt?
Det drejer sig også om den såkaldte führer.
Min far, Friedrich Rosen, ambassadør i 20 år og endda udenrigsminister-
- blev tvunget til at flygte og dø i Kina.
Fordi min morfar, der var Beethovens bedste ven, var jøde-
- fik min far ikke lov at dø i det land, han altid havde tjent.
Det synes jeg ikke er sjovt og heller ikke at jeg aldrig forfremmes.
Finder De det sjovt, at jeg bør være glad for at være i live?
Heil Hintern!
- Hvorfor skal vi begrave ham? - Det er vores pligt.
- Vi hadede ham jo begge to. - Han er stadig vores far.
Ikke at blive begravet er som at dø en gang til.
Hold lyset.
- Jeg hadede ham. - Tilgiv ham.
Jeg spørger en sidste gang. Hvem gav ordren?
- Det vedkommer ikke Dem. - Utroligt.
Han har ordre til at gøre gaden farbar og fylde hullerne.
- Med lig? - Det lader til det.
- Har De det godt? - Ja, tænk ikke på det.
En officer.
Jeg må protestere. Hvem afgav ordren?
Løjtnant, de mennesker hindrer vores arbejde.
Løjtnant, vent venligst.
Vi må dele os. Løb derind, skynd dig!
- Soldater! - Det er mig, Langshu.
Soldater!
Hvad sker der her? Hvad vil I?
- Kinesiske soldater. - Forsvind fra min skole!
Stop straks!
Det er mig, Langshu.
- Hjælp mig. - Ind i brændeovnen med det.
Gennemsøg skolen.
Dette er en pigeskole i zonen. De har ingen adgang her.
Det er det sidste lokale, det er pigernes sovesal.
- Hvis De rører dem med så meget som... - Åbn!
Op med jer.
- De ligner mænd. - Japanerne bragte lus med.
- Klæd jer af. - Jeg må protestere, det er uhørt.
Ingen soldat ingen problem.
Klæd jer af.
Kan de ikke gå udenfor?
Vent udenfor.
Tag jeres natkjoler af. Skynd jer.
Der sker jer ikke noget.
Læg hænderne på ryggen.
Wan?
Vi fandt ikke nogen.
Du må tilbage til skolen.
Tak.
Wan?
Han er her. Din bror er her.
23. december, 1937.
I morgen er det jul. Vores zone er på sit sidste.
Vi kan ikke holde ud meget længere.
Førhen sagde jeg altid: "Giv aldrig op, alt løser sig."
Det må også gælde nu.
Jeg har besluttet at forære vores opsparing til zonen.
Hvad skal jeg også med dem nu hvor Dora ikke er mere?
Kom ind.
Tak.
Vil du sidde ned?
- Sover din bror? - Ja, han sover.
Godt.
- Er det din kone? - Nej, det er min søster.
Judith.
Det er familiebilleder.
Min mor, min far, min søster og det er mig.
- Det er sødt. - Tak.
- Er det dig? - Ja, det er længe siden.
- Må jeg få det? - Ja, hvis du vil.
Jeg bytter med det.
- Kan du huske det? - Ja.
24. december, 1937.
I 30 år har jeg fejret hver juleaften med Dora.
Med juletræ og gås.
Og Doras berømte gugelhupfkage.
Jeg fortryder ikke jeg blev. Vi har reddet mange liv.
Men jeg sørger usigeligt alligevel.
- John? - Jeg kommer.
- Hvad synes du? - Det er det grimmeste træ jeg har set.
Det tager jeg som en kompliment.
- Har du det godt? - Ja, fint, værsgo.
Mmm... cognac.
Rosen hærgede den forladte franske ambassade.
Det er vores held franskmændene er så feje.
Hør her, Asaka har aflyst mødet på ambassaden.
- Men posten er kommet. - Og det bedste af det hele... det her.
- Hvad er det? - Åbn.
Det lå på altret i kirken. Der er næsten 50.000 dollars.
Lad os skåle på det. God jul.
John, du ved ikke, hvad du går glip af. Smag suppen.
- Om lidt. - Den er rædselsfuld.
Hvorfor tror I Asaka aflyste mødet på ambassaden?
Det er en skam, dårlig kammermusik, rå fisk, løgne, jeg så frem til det.
Det kan betyde at diplomaterne vender tilbage til Nanking.
- Hvad mener du? - At komiteen så ingen betydning har.
Hvis diplomaterne er på vej, behøver japanerne ikke tale med os.
Det her er...
Det her er Doras gugelhupfkage.
Hun må være i live.
Læg ham på sengen.
Han skal have insulin ellers går han i koma.
Vi har ingen. Vi har ikke mere medicin.
Der er en mulighed.
Vi har afhørt pigerne.
Hundreder af soldater er skjult der.
Vi kan lukke hele sikkerhedszonen.
Hvad venter I på?
Zonen skal ryddes før pressen og diplomaterne vender tilbage.
Ellers hører hele verden det.
- Hvem? - Det er Nakajima.
Vi er her, fordi mr Rabe er alvorlig syg.
Hvis De kan hjælpe os redder det hans liv.
Insulin.
Dr Rosen.
Diplomaterne vender tilbage i morgen.
Prinsen ved De skjuler soldater på skolen.
Han vil bruge det som undskyldning for at rydde zonen.
Tak.
Kom nu, kør!
...en officer skal fortælle hvad du gør.
Jeg gav dem mit ord på at vi ikke skjuler soldater.
Skulle jeg have fortalt alle at der er 800?
- Nej, du skulle ikke have skjult dem. - Skulle jeg have ladet dem henrette?
Nu bliver de alligevel henrettet formentlig med resten af zonen.
Du snød mig og hele komiteen og Rabe. Du snød også ham.
- Han vidste det. - Pjat, det havde han aldrig tilladt.
- Hvad villejeg ikke tillade? - Hvad gør du?
Du skal ligge i din seng.
- Hvor mange manuelle sirener har vi? - Tre.
Godt...
Ret dem ind så vi får signal så snart "The Cricket" sejler ind.
Det er alt eller intet.
25. december, 1937.
Nyheden om prins Asakas forestående rydning af zonen spredte sig hurtigt.
Folk flokkedes spontant til og blokerede indgangene.
De ville forsvare zonen om det så kostede dem livet.
Tiden er gået. Ryd zonen!
Forstærkninger? Hvorfor? Det er jo latterligt.
De kommer med kampvogne.
Forstærkninger til hvad?
- Det begynder nu. - Vi må udlevere fangerne.
- De mejer dem derude ned. - Så lad os gøre noget.
Giv ordre til angreb.
- Lad! - Lad!
- Vi går derud. - Er du gal? Og hvad så?
Så overgiver vi os til japanerne.
Deres Højhed, giv ordren.
- Det glæder mig at se Dem sund og rask. - Rask nok til at blive skudt.
- De skal bare udlevere soldaterne. - Der er ingen at udlevere.
Hvis De foretrækker endnu en massakre må De også skyde os denne gang.
Hvad er det?
"The Cricket" der lægger til i Nanking havn-
- med diplomater og pressefolk om bord.
De må skynde Dem hvis De vil skyde os, ellers ved hele verden det i morgen.
Afbryd.
Sikr våbnene.
Giv agt!
Venstre om...
Venstre om, march.
29. december, 1937.
Prins Asaka anerkendte zonen i diplomaternes nærvær-
- men vores sejr betød også afslutningen.
Kømiteen trådte tilbage. Vi gav fotos og film til en officer.
Han ødelagde beviserne.
Og jeg... Jeg må forlade byen i dag.
Men jeg kommer til at gense Dora.
Det føles som et mirakel. Kampen er ovre.
Standse ikke! Gå!
De civiles sikkerhed har altid været vigtig for os.
Derfor har lederne af Den Kejserlige Hær skabt en sikkerhedszone-
- der skal garantere indbyggernes sikkerhed.
- Det er utroligt. - Det overrasker mig ikke.
Han kommer.
...den nye ansvarshavende for zonen: Mr Bernard Fliess-
- direktør for Siemens i Nanking, Kina.
- Lige pludselig er det deres zonen. - Det ser sådan ud.
Jamen så...
Du må gå nu.
Herr Rabe!
Tak.
Held og lykke.
Rabe kommer!
Farvel.
Over 200.000 mennesker-
- overlevede Nanking-massakren takket være sikkerhedszonen.
Alligevel var antallet af ofre gruopvækkende stort.
Begravelsen af dem tog uger. Over 300.000 blev dræbt.
Den japanske regering nægter den dag i dag-
- at anerkende massakrens omfang.
John Rabe blev anholdt ved hjemkomsten til Tyskland-
- som kollaboratør.
Han fik forbud mod at tale om sine oplevelser.
Beviserne dukkede først op år efter.
Efter krigen blev han først nægtet afnazificering af de allierede.
Han døde glemt og ludfattig i Berlin i 1950.
SLUT Tekster: Genia Bergmann Ordiovision
Baseret på en sand historie
Inspireret af JOHN RABE DER GUTE DEUTSCHE VON NANKING